ВАРІАЦІЇ СЦЕНАРНИХ МОДЕЛЕЙ СПРИЙНЯТТЯ У ЧАСІ ОБ’ЄКТІВ АРХІТЕКТУРИ В ПІШОХІДНИХ ПРОСТОРАХ - Буравченко, Сергій (Сучасні проблеми Архітектури та Містобудування, 2022)
Постановка проблеми – організація сприйняття об’єктів архітектури у часі як певних сценаріїв, є одним з ключових напрямків, який дозволяє приєднати рівень емоційної виразності архітектури до інших мистецтв. Актуальність цього наукового напрямку пов’язана з необхідністю впровадження параметричних підходів у проєктуванні, зокрема для підтримання високих естетичних якостей міського середовища. Аналіз досліджень і публікацій свідчить про великий інтерес до формування пішохідних просторів і ряд напрямків в їх організації, але до кінця не розкриває методів формування якостей і об’єктів архітектурного середовища. Мета цієї публікації полягає у визначенні і обґрунтуванні сценарних моделей організації пішохідного простору на основі вивчення усталених форм різних мистецтв, що розгортаються у часі, а також на підставі дослідження еволюції і досвіду формування таких композицій у містобудуванні. Новизна публікації полягає у розкритті походження розповсюджених сценарних моделей пішохідного простру, та з’ясуванні ролі компонентів архітектурного середовища і об’єктів архітектури в створенні багатопланового сценарію, та підстав для комбінації визначених підходів у реальному проекті. Методи досліджень ґрунтуються на вивченні розвитку форм і сюжетів у паралельних мистецтвах (театральна сценографія, музика, кіномистецтво), де такі моделі більш формалізовані і використовуються структурованими у часі, що дозволяє по аналогії знаходити фізичні параметри архітектурних композицій і регламентувати змінність зорових стимулів. Результатом дослідження є систематизація основних моделей сценарної організації пішохідних просторів (середньовічна, класична,заснована природному оточенні і втручанні сценарних композицій з дизайну середовища, цитування в оточенні висотної забудові фрагментів історичного міста), а також розкриття варіацій таких моделей з урахуванням містобудівних ситуацій і подальшого відтворення цих прототипів в сучасній забудові. Ці моделі використовуються в комбінації, тому що архітектор бере до уваги всі прийоми, які дозволяє актуальна організаційна структура і постановка завдань проектування. Виявлені методичні підходи і моделі використовувалися в проєктній практиці автора, а також в курсовому і дипломному проектуванні ФАБД НАУ. В подальшому дослідженні автор має намір систематизувати цифрові параметри такого моделювання з використанням наведених аналогів.